![Search icon](https://hackernoon.imgix.net/search-new.png?w=19&h=19)
Egy új gépi tanulási projekt elindítása nagy lelkesedéssel jár, és elég csábító lehet, hogy egyenesen a mélybe ugorjunk. Rengeteg a legújabb élvonalbeli modellek vagy összetett algoritmusok, amelyekről már olvashattatok. Úttörő eredményeket ígérnek, és nehéz feladat elkerülni a kísértést, hogy azonnal kísérletezzenek velük.
Minden modern vállalkozó szívesen teszteli a legmodernebb technikákat, és kifinomult (és sikeres) projekteket mutat be a közösségnek. Mégis, ez a lelkesedés, bár jó, néha jelentős időt vesz igénybe a hiperparaméterek finomhangolása során, és az összetett modellek megvalósításának nehézségeibe ütközik.
Ebben a folyamatban van egy fő kérdés, amelyet fel kell tenni: Hogyan mérjük ténylegesen modellünk hatékonyságát?
Kihívást jelenthet annak megállapítása, hogy a modellünk összetettsége indokolt-e, vagy a teljesítmény valóban jobb-e. Ez akkor történik, ha nincs egyszerűbb referenciapont. Itt nagyon fontossá válik az alapmodell megléte. Az alapvonal megadja ezt a lényeges referenciapontot – egyszerű, gyorsan felépíthető, és eredendően megmagyarázható. Meglepő módon gyakran egy alapmodell, amely a teljes fejlesztési erőfeszítésnek csak 10%-át teszi ki, a kívánt teljesítmény akár 90%-át is elérheti, ami rendkívül hatékony utat mutat az ésszerű eredményekhez.
Az egyszerű kezdés gondolata nem csak egy könnyű megközelítés a kezdőknek – ez egy alapvető gyakorlat, amely az adattudományi karrier minden szakaszában releváns marad. Ez egy alapozó mechanizmus, és nagyszerű emlékeztető arra, hogy egyensúlyba hozzuk a komplexitásra törekvő törekvésünket a világos, könnyen érthető és kezelhető megoldások gyakorlati szempontjaival.
Az alapmodell a probléma megoldására használt legalapvetőbb verzió . Ezek a modellek jellemzően lineáris regressziót tartalmaznak a folyamatos eredményekhez vagy logisztikus regressziót a kategorikus eredményekhez. Például a lineáris regresszió előre jelezheti a részvényhozamokat a múltbeli árfolyamadatok alapján, míg a logisztikus regresszió magas vagy alacsony kockázatú kategóriába sorolhatja a hiteligénylőket.
Ez a megközelítés különbözik az összetettebb modellektől, mint például a neurális hálózatok vagy az ensemble módszerek, amelyek bár erősek, de bonyolultságuk és jelentős számítási erőforrásaik miatt megnehezíthetik a probléma megragadását és megnövelhetik a fejlesztéshez szükséges időt.
A benchmarking rendkívül fontos kezdeti lépés minden ML modell fejlesztésében. Amikor felállít egy alapmodellt, létrehoz egy alapvető teljesítménymutatót, amelyet az összes ezután következő modellnek (amelyek általában összetettebbek) felül kell múlnia, hogy igazolja összetettségét és erőforrás-felhasználását. Ez a folyamat nem csak egy nagyszerű épelméjűség-ellenőrzés, hanem megalapozza az elvárásait, és egyértelműen méri a haladást.
Képzelje el például, hogy egy egyszerű mozgóátlagot (SMA) használó modellt dolgozzon ki a pénzügyi piaci trendek előrejelzésére. Ez az SMA rövid távú múltbeli adatokat használhat fel a jövőbeli részvényárak előrejelzésére, és ezzel 60%-os kezdeti pontosságot érhet el a piaci mozgások helyes előrejelzésében. Ez a modell azután meghatározza a viszonyítási alapot a következő fejlett modellekhez. Ha később kidolgoznak egy kifinomult modellt, például egy hosszú rövid távú memória (LSTM) hálózatot, amely 65%-os pontosságot ér el, a teljesítménynövekedés pontosan mérhető a kezdeti 60%-os alapvonalhoz képest.
Ez az összehasonlítás döntő fontosságú annak meghatározásához, hogy a pontosság 5%-os javulása indokolja-e az LSTM további bonyolultságát és számítási igényeit. Ilyen alapvonal nélkül kihívást jelent a megalapozott döntések meghozatala a bonyolultabb modellek méretezhetőségével és gyakorlati alkalmazásával kapcsolatban.
Ez a benchmarking megközelítés biztosítja, hogy a modell komplexitásának javítása indokolt legyen, és valódi javulást eredményezzen, miközben a fejlesztési folyamatot összhangba hozza a hatékony eredményekkel.
Kulcsfontosságú a költséghatékony megközelítés követése az ML-ben. Különösen akkor, ha azt a célt tűzte ki maga elé, hogy folyamatait olyan elvekhez igazítsa, amelyek az érték maximalizálását és a hulladék minimalizálását helyezik előtérbe. Ha egy alapmodellel indul, csökkenti a kezdeti modellfejlesztéshez és teszteléshez szükséges erőforrásokat és időt. Ez gyors prototípuskészítést jelent – és ez elengedhetetlen az azonnali visszajelzéshez és az iteratív fejlesztésekhez.
Ezzel az alapállapottal minden hozzáadott összetettség gondosan kiértékelhető.
Például, ha át szeretne térni egy bonyolultabb algoritmusra, például a vektorautoregresszióra (VAR), és azt tapasztalja, hogy az csak kis mértékben növeli az előrejelzés pontosságát, akkor újra kell gondolnia, hogy ez a csekély javulás valóban indokolja-e a további számítási igényeket és bonyolultságot. A válasz lehet, hogy nem. Ekkor az egyszerűbb modell marad a költséghatékonyabb megoldás.
A költséghatékonyságra összpontosítva Ön biztosítja az erőforrások hatékony felhasználását, és nemcsak technikai fejlesztéseket ér el. Ezenkívül praktikus, értéknövelt megoldásokat kínál, amelyek a teljesítmény javítása és az erőforrások elosztása szempontjából indokoltak. Így minden befektetés a modell összetettségébe indokolt, ami aránytalan költségek nélkül járul hozzá a projekt átfogó céljaihoz.
Az olyan szektorokban, mint a pénzügy, ahol a döntéseknek szigorú szabályozási normáknak kell megfelelniük, a modellek átláthatósága nem csupán üzleti előny. Ez egy olyan stratégiai megközelítés, amely jelentősen segíti a szabályok betartásának folyamatát, és megkönnyíti a kommunikációt azokkal az érintettekkel, akik esetleg nem rendelkeznek (mély) technikai háttérrel.
Vegyük az SMA modellünket. Könnyen értelmezhető, mert a kimenetei közvetlenül kapcsolódnak a bemeneti adatokhoz. Ez megkönnyíti annak magyarázatát, hogy az egyes bemenetek hogyan befolyásolják a várható eredményt. Amikor a modell előrejelzésein alapuló döntéseket meg kell indokolni a külső szabályozóknak vagy belsőleg a nem műszaki csapattagoknak, ez az egyszerűség kulcsfontosságú a folyamatokban.
Ha az SMA-modell előrejelzésein alapuló döntés megkérdőjeleződik, akkor a modell átláthatósága lehetővé teszi a működése mögött meghúzódó logika gyors és egyszerű magyarázatát. Ez segíthet a szabályozási felülvizsgálatokban és auditokban, valamint javíthatja a felhasználók és a döntéshozók közötti bizalmat és elfogadást. Ezen túlmenően, ahogy a modell bonyolultsága növekszik, például bonyolultabb algoritmusokra, például ARIMA- vagy VAR-modellekre való áttérés az árnyaltabb előrejelzések érdekében, a kezdeti SMA-alapvonal értelmezhetősége mércé válik a magyarázatok szintjére vonatkozóan.
A regresszorok, például a jellemzői szignifikancia pontszámok vagy a SHAP-értékek összetettebb modellekkel kombinálva, a modell további teljesítményének előrehaladása átlátható marad. Ez segít abban, hogy a biztonsági eljárás célja ne kerüljön eldobásra a fejlettebb modellek esetében. Az egyszerű alapmodell lényege, hogy mindig megvalósítsa azt a feltételt, hogy az átfogó szerkezet és szignifikancia a komplexitási szint növekedésével is megmaradjon. Ez biztosítja a megfelelőségi rendelkezéseket és a hatékony kommunikációt.
A kockázatkezelés egy másik fontos szempont a gépi tanulási modellek fejlesztésében, különösen az olyan szektorokban, mint a pénzügy, ahol a pontos és megbízható előrejelzések hatással vannak a döntéshozatalra. Egy egyszerű alapmodell remek stratégia ezeknek a kockázatoknak a kezelésére.
Az egyszerű alapvonal érthető kiindulópontot ad, amely lehetővé teszi, hogy fokozatosan (és biztonságosan) javítsa a modell összetettségét.
Például az SMA-modell (bár alap) szilárd alapot biztosít a mögöttes minták és a részvényárfolyam-mozgások lehetséges anomáliáinak megtalálásához. Használata segít azonosítani a volatilitás vagy abnormális piaci viselkedés korai jeleit. Ez kulcsfontosságú, elkerülve a jelentős pénzügyi kockázatokat, mielőtt bonyolultabb előrejelző algoritmusokat telepítene.
Ezenkívül az alapmodell használata minimálisra csökkenti a túlillesztés kockázatát. Ez egy gyakori buktató a pénzügyi modellezésben. A túlillesztés akkor fordul elő, ha a modell túlságosan finoman van beállítva az előzményadatokhoz, és inkább a zajt rögzíti, mint a mögöttes mintát. Emiatt félrevezető előrejelzéseket kaphat, és ennek eredményeként megbízhatatlan kereskedési stratégiákat kaphat. Egy egyszerűbb, kevesebb paraméterrel rendelkező modell kevésbé hajlamos erre a problémára, így biztosítva, hogy az általa kínált előrejelzések általában alkalmazhatók a nem látott adatokra.
Amint az SMA egyre bonyolultabbá válik a kis mozgóátlag modelleken, mint például az ARIMA és a VAR, egyre összetettebbé válik, az SMA egyszerű felépítése segíthet abban, hogy szisztematikusan mérlegeljük minden egyes hozzáadott összetettség hatékonyságát. A komplexitás ezen fokozatos javulása segít fenntartani a modell teljesítménye feletti irányítást, biztosítva, hogy minden további összetettségi réteg egyértelmű előnyökkel járjon, és ne járjon indokolatlan kockázattal.
A modell komplexitásának ez a szisztematikus megközelítése segít megérteni, hogy a modell változásai hogyan befolyásolják a modell viselkedését és megbízhatóságát. Azt is biztosítja, hogy a kockázatokat mindig jól kezeljék. Ha egy egyszerű alapállapottal kezdi, és gondosan ellenőrzi a fejlesztés minden szakaszát, akkor biztosítja, hogy az előrejelzési modellek hatékonyak és biztonságosak maradjanak, és támogassák a pénzügyi döntéshozatalt.
A legmegfelelőbb alapmodell kiválasztásához meg kell értenie az üzleti problémát és az adatok jellemzőit. Például a pénzügyi piacokra vonatkozó idősoros előrejelzések kezdődhetnek egy ARIMA-modellel, mint kiindulópontként az időbeli dinamika egyszerű módon történő rögzítéséhez. Az adatminőség és az előfeldolgozás szintén kulcsszerepet játszik; még a legegyszerűbb modell is gyengén teljesíthet, ha nem megfelelő vagy rosszul előfeldolgozott adatokat táplál be.
Végül pedig elengedhetetlen annak ismerete, hogy mikor kell áttérni egy alapvonalról egy összetettebb modellre. Ezt a döntést növekményes tesztelésnek és érvényesítésnek kell vezérelnie, összhangban az Agile iteratív megközelítésével.
A gépi tanulási projektek elindítása egy egyszerű alapmodell bevezetésével nem csupán egy előzetes lépés. Ez egy stratégia. Olyan stratégia, amely illeszkedik a hatékonyságot, eredményességet és alkalmazkodóképességet elősegítő Agilis módszertanokhoz. A projekt ilyen módon történő megközelítése jelentősen javíthatja a projekt eredményeit azáltal, hogy a komplexitás minden növelése indokolt és kézzelfogható hozzáadott értékkel jár. Az egyszerűség elfogadása hatalmas dolog. Ez különösen nagyszerű stratégia olyan területeken, mint a pénzügy, ahol a döntéseknek gyorsnak kell lenniük.